СВЕТИ АТАНАСИЈЕ ВЕЛИКИ
ТУМАЧЕЊЕ ПСАЛАМА
Псалам 89
Псалам Мојсеја, човека Божијег (најстарији псалам)
Садржај
Кажу да је ову молитву написао Мојсеј и да ју је предао да у тајности буде сачувана, да би људи потоњих времена знали како треба приносити исповедање када падну у искушења која ће их временом сустићи, после њихове непокорности Господу и после извршења убиства. Да ова молитва током времена не би била заборављена, уврстили су је мећу псалме и поставили иза 88. псалма, који представља страдања Господња.
(1) Господе, уточиште си нам био из нараштаја у нараштај. Желећи да Бога приклони на милост, долично почиње молитву помињући доброчинства која су већ више пута учињена. А како је Бог творио доброчинства у сваком нараштају, свако може да их види ако обрати пажњу на то, шта се догађало у време фараона, шта у време Исуса (Навина), а шта у Вавилону.
(2) Пре него што горе постадоше и саздана би земља. Гледајући тело Господње, сматрали су Господа за обичног човека и говорили: Још немаш ни тридесет година, а Авраама си видео (Јн. 8; 57); управо то, што нису признали Његово божанство, било је и највећи узрок њиховог пада. Они који сада исповедају јасно кажу да је Он пре сваке твари и да сапостоји са Оцем.
(3) Не скрени човека у понижење Тиме почиње исповедање. Псалмопојац моли Бога да се и Он Сам обрати, након што је све народе призвао на познање истине. Ти си, Владико, рекао: Вратите се, синовu одметници, и исцелићу одметнишпша ваша (Јер. 3; 22). Дакле, будући да смо се вратили, не скрени нас у понижење.
(4) Јер је хиљада година пред очима Твојим, Господе. Мисли на време служења под Законом, у које су најпре процветали Израиљци, након изградње божанственог храма. Наиме, од времена Соломона, који је подигао храм, па до опсаде која се догодила после Часног крста, прошло је хиљаду година. Међутим, та хиљада година за Тебе је као један дан или, боље речено, као мали део дана. Сасвим је правилно што време, које је претходило Спаситељевом доласку, пореди са ноћи. Наиме, сви људи су тада живели у тами и пометњи, јер им још не беше засијало Сунце Правде.
(5) Ништавне ће бити године њихове. Јасније речено, њихове године, тј. године оних који су се Тебе одрекли, биће веома унижене. Они уистину бивају гажени и од људи и од демона, јер су се одрекли свог Спаситеља и Искупитеља. Ујутро ће као трава проћи, ујутро ће процветати и проћи. Речју ујутро представља Христово јављање на Синају, а речју трава служење под Законом, будући да је (ово служење) ускоро требало да увене. Увече he отпасти, стврднути се и осушити. Вечером се назива време при свршетку века, када се и јавио Јединородни и када је увенуо цвет служења под Законом, који се стврднуо услед заблуде непокорности.
(7) Јер ишчезосмо од гнева Твога. Отворено наговештавају несреће које ће их сустићи због њихових сопствених грехова. То се може применити како на Јевреје, тако и на све људе, јер је васцели људски род, због казне за своје безакоње, изложен несрећама и обузет немирима свих врста. Осим тога, Јевреји су због свог злобног срца лишени слободе.
(8) Поставио си безакоња наша пред Тобом. Ти ниси превидео наша безакоња, јер смо их ми сами призвали на своју главу, рекавши: Kpв Његова на нас и на децу нашу (Мт. 27; 25). Век наш у светлост лица Твога. Овим као да каже следеће: наш живот и наша дела (извршена) током живота показују се пред Твојим лицем као зла, јер је Теби познато све, што смо чинили од почетка до краја.
(9) Јер cвu наши дани ишчезоше, и од гнева Твога ишчезосмо. Грех је, каже, покренуо Твој гнев на нас, гнев је донео казну, а казна је донела патњу, и у патњи смо провели кратко време нашег живота.
(10) Године се наше као паучина схватише. У човечијој природи нема ничега чврстог и постојаног и она се, слично паучини, лако кида. Дани година наших достизаху седамдесет година. То је слично ономе, што каже патријарх Јаков: Мало је дана живота мојега, и зли су били, нити достижу века отаца мојих (1. Мојс. 47; 9). Иако неки живе дуже од наведеног времена, то се дешава само неколицини. Овде указује на оно, што је уобичајено и чему је подложна већина људи. Као што није поменуо оне који пре времена умиру, тако није поменуо ни оне дуговечне, који окончавају у дубокој старости. Уосталом, и то кратко време живота испуњено је патњом и трудом. Јер дође кроткост (благост, грч. )[1] на нас, и бићемо покарани, јер је наш живот ништаван и као умртвљен, и не знамо шта ће с нама бити после, под Твојом влашћу. Стога нас кажњавај благо. Наиме, речено је дође уместо нека дође. Моли да казну приме кроз Христа, Који је Очева десница, и каже:
(12) Десницу Твоју тако покажи ми. Реч покажи односи се и на једно и на друго, тј. покажи нам десницу Твоју или Христа и покажи нам оне, којима је у срцу мудрост, а то су свети апостоли и еванђелисти, који су нас научили како да се преобратимо.
(14) Испунисмо се ујутро милости Tвoje. Ово говори као да је већ достигао оно за шта се молио, јер ће при свршетку овога века и за њих изаћи Сунце Правде.
(16) Погледај на слуге Tвoje и на дела Tвoja. Опет је речено: погледај уместо погледао си, или надзирао си слуге Твоје и дела руку Твојих. Видевши у том надзирању блистање и светлост нашег Бога, преобратимо се и исправимо, извршимо што је могуће пре дело преобраћања.
(17) И нека буде светлост Господа Бога нашега на нама. Светлост богопознања учинила је и нас светлима и славнима. И Јевреји су након повратка поново постали славни. И дела руку наших исправu. Дела су оно што је по Закону, а дело је оно, што се савршава у Новом Завету, пошто су у Старом Завету жртве биле разнолике, док се у Новом Завету једино Син приноси на жртву. И дело руку наших исправи. Или: дела руку – то су наши појединачни поступци, а дело руку – знање које из њих происходи.
Из Тумачења Јефимија Зигабена:
Теодорит каже да овај псалам пророкује о несрећама Јевреја у ропству и да даје представу о пропадљивости и кратковремености човечије природе, али и о промени Јевреја и човечије природе на боље.
(1) Господе, уточиште си нам био из нараштаја у нараштај… Израз из нараштаја у нараштај употребљен је уместо речи: „у сваком нараштају“, како је Симах и превео овај стих… Ти си нам, Господе, уточиште у сваком нараштају, јер си Ти свагдапостојећи. Говорећи да Творац постоји пре твари, Псалмопојац одмах додаје и друго, односно да је Он безначалан (беспочетан) и бесконачан. Речи од века и до века Ти јеси постављене су уместо: „од вечности и до вечности“, јер у Старом Завету реч „век“ веома често значи „вечност“.
(4) Јер је хиљаду година пред очима Твојим, Господе, као јучерашњи дан који прође, и као стража у ноћи. И ово је речено као доказ вечности Божије. Хиљаду година се у Твојим очима сматра за тако кратко време, каквим се нама чини један дан, и то јучерашњи, који је већ прошао. Наиме, увек нам се чини да је дан који је прошао краћи од онога који траје. И опет, хиљаду година је за Тебе тако кратко време, какво је за нас четврти део ноћи, који је назвао ноћном стражом. Они, који су у војсци повремено били на стражи, знају да се ноћ дели на четири дела и да се сваки тај део назива „стража“. Упоредивши најпре хиљаду година са једним даном и то протеклим, он том поређењу додаје и далеко краће време, односно четврти део ноћи. Наиме, услед несвесног стања уснулих, таме и починка од рада, увек нам се чини да ноћ пролази брже него дан. Бог хиљаду година чак и не посматра онако, како ми посматрамо јучерашњи дан или четвртину ноћи, будући да године увек протичу, док је Бог непроменљив и вечан.
(9) Године се наше као паучина схватише. Смисао ових речи је следећи: године свог живота сматрамо за паучину, која се веома тешко тка али не траје дуго. Паучина се, наиме, услед своје тананости тка с великим напором, али услед своје непостојаности брзо пропада.
(10) Јер дође кроткост на нас. Под кроткошћу подразумева умерено кажњавање Божије. Назвао га је кротким (благим) зато што, ако се упореди са оном казном и прекором којих смо достојни за своје пороке, онда то неће бити казна него кроткост (благост).
(12) Десницу Твоју покажи ми, и оковане срцем у мудрости,[2] тј. руководећи ме кроткошћу и умереним кажњавањем, дај ми да на дан Суда познам Твоју десну руку. Даћеш ми да је познам кад ме поставиш са десне стране и прибројиш ме Твојим овцама. Поред тога, покажи ми праведнике, сјединивши ме са онима чија су срца још пре смрти била окована мудрошћу. Почетак је премудрости страх Божији или, је, пак, мудрост Божија разликовање порока и врлине и подвизавање у врлини. На тај начин се ове речи нужно морају везати за будући Суд. Оне би се могле схватити и у односу на садашње време, у смислу: дај нам да упознамо Твоју десну руку, односно Твоју благотворну и заштитничку силу. Осим тога, дај нам да упознамо и оне људе који су мудри у божанственим делима, јер и кроз њих хоћу да по’ станем разборитији.
(14) Испунисмо се ујутро милости Твоје, Господе, и обрадовасмо се, и узвеселисмо се. Услед заблуда које се у њему догађају, садашњи живот могао би да се упореди с вечери и ноћи. Осим тога, за умрле се обично каже да су уснули. Напротив томе, будући живот би се могао назвати даном и јутром, услед светлости и васкрсења из мртвих. Дакле, каже да ћемо се у будућем животу ми, који смо се вратили, испунити Твоје милости, обрадовати се и узвеселити.
(17) И нека буде светлост Бога нашега на нама. Светлост Божија је божанствена благодат, која просветљује све своје причаснике. И дело руку наших исправи на нас, и дело руку наших исправи. Дела руку, која је најпре поменуо у множини, јесу уобичајене радње које изводимо рукама и за које се моли да не одступе од праведности. Под делом руку у једнини неки тумачи подразумеју милостињу, и сматрају да ју је пророк поменуо као дело које је посебно угодно Богу. Милосрдан није само онај који даје, него и онај који састрадава. Од оних, који немају новца, тражи се само милост и утеха. Други под делима руку подразумевају делатне врлине, а под делом руку созерцање.
НАПОМЕНЕ:
- У српском преводу: Јер дође унижење на нас, прим. прев.
- У српском преводу: И васпитане срцем у мудрости, прим. прев.